СЕДЕМТЕ МЕЧА ОТ НЕБЕСНАТА ПЛАНИНА
= Епизод 17 =
Превод: mrnkaloto Редакция: Крал и mrnkaloto
Ученик съм на школата на Небесната планина.
Няма свестни мъже на Небесната планина. Те са напаст!
Закълни се, че до живот ще се бориш против тях!
Ти си от школата на Небесната планина?
Да, защо?
Ян Юнчун, ти ни помогна.
Този път ще те пусна. До утре сутринта да те няма.
Но ако пак те срещна, със сигурност ще те убия!
Братко Ян, какво сме сторили, за да заслужим това от Фей Хонгън?
Откъде да знам, не задавай толкова въпроси.
Нали си тръгваме?
Аз съм човек, който винаги спазва обещанията си.
Обещах на главатарката ви, че ще си тръгна тази сутрин.
Няма да остана и минута повече.
Какво правите тук?
Ти ни спаси живота.
Тази храна и вода е за пътя, който ви очаква.
Благодаря. - Ще те запомним.
Някой ден пак ще се срещнем.
Кой ви е казвал да идвате?
Казах да им дадеш само два мяха с вода.
Откога започна ти да решаваш?
Ето ги двата мяха.
Не им причинявай зло, връщам ти ги.
Не ще докосна нищо, което си държал. Хвърли ги колкото се може по-надалеч.
Защо сте още тук? С него ли искате да тръгнете?
Хайде, да вървим!
Върви, братко Къ Лиму! Ще те настигна.
Побързай.
Чакай!
Искам да знам защо мразиш толкова хората от Небесната планина?
Учителката ми каза да стоя далеч от школата на Небесна планина.
Разбирам…
Не зная какво сме направили, за да обидим учителката ти.
Не мисля, че я познавам. Не мисля, че и тя ме познава.
Защо между хора, които не се познават, има такава омраза?
Не бива да има омраза помежду ни, нали?!
Насилието не решава проблемите.
Хората не се управляват с насилие.
Трябва да се научим на търпимост. Така е в живота.
Като водач на Орлите на пустинята, трябва да можеш да го постигнеш.
Как иначе ще защитаваш другите? - Достатъчно!
Хора като теб никога не биха разбрали.
Как можеш да поучаваш някой, възпитан като мен, как да живее?
Шегуваш се.
Добре, тръгвам си.
Не искам да се карам с теб.
Ще ми върнеш ли меча?
Мечът ти не е у мен, падна от скалата онзи ден.
Не го видя, защото беше зает.
Какво? Съжаляваш, че ме спаси?
Върви и сам си го намери!
Братко Ян, влюби ли се във Фей Хонгън?
Аз ли?
Къ Лиму.
Как се срещна с жена си?
Видяхме се на един събор.
Бях пийнал, тя - също.
И тогава…
го направихме и нямаше връщане назад.
Съжаляваш ли? - Не.
Продължихме напред.
Остарявайки, започваш да разбираш, че тялото ти не е, каквото е било.
Радваш се, когато имаш някого до себе си
и си благодарен за годините, през които сте заедно.
За какво се замисли?
За нищо.
Знаеш ли какво е това? - Жените го носят на гърдите си.
Добре ли си?
Аз…
Снощи ми се присъни Фей Хонгън.
Бяхме заедно. Заедно!
Да излезеш ли искаш?
Само 20 дни и вече ти писна.
Когато се научиш да приемаш самотата ще можеш да излезеш.
Запомни, трябва да бъдеш по-силна от всички.
Можеш да живееш и сама.
Никой друг не ти е нужен.
Джан Чънбин.
Ваше височество? - Какво става?
Разбрах, че Фей Хонгън последно е била тук.
И няма друг водоем, отбелязан на картата.
Картата казва много, но не всичко.
В пустиня като тази никой не би оцелял и ден без вода.
Фей Хонгън и Орлите на пустинята трябва да са намерили вода.
Едва ли са им пораснали криле и са излетели.
Ваше височество, бях безполезен.
Добре, картата е вече безполезна.
Изхвърли я. Всички да почват да търсят.
Сигурно са наоколо.
Чувствам го.
Ясно, следвайте ме!
Чакай!
Какво има?
Какво правиш?
Много хора идват насам.
Какво е това?
Войници на правителството. Сигурно търсят Орлите на пустинята.
Трябва да се върна да им кажа.
Къ Лиму, трябва да продължиш.
Айлик, какво правят? - Подхвърлят си панделки.
Когато момчето хване синя панделка, я дава на момичето, което харесва.
Девойките подаряват червени панделки на момчетата, които обичат.
Това означава, че се харесват
и че приемат обичта на другия.
Юнчун се върна!
Трябва да тръгваш възможно най-скоро.
Слушайте, войниците на правителството са близо.
Ще ви намерят преди смрачаване. Веднага трябва да тръгвате.
Видя ли ги? - Да, много са.
Стигнали са село Къли.
Изглежда са ви търсят. Няма да се откажат лесно.
Чуйте моята заповед! - Да.
Готови за битка! - Да!
Отведи ги далеч оттук. Ако тръгнете сега, може да избягате.
Кой предвожда войниците? - Докадо, умел пълководец.
Командва 2,000 мъже.
Да нападнем припасите им. Губят предимство, ако нямат храна.
Това ще ни даде малко време. - Добра идея.
Засега ще оставя Орлите на пустинята на теб.
Ти си водачът, не поемай рискове.
Нека аз опитам, не ми противоречи.
Ян Юнчун.
Следвай ме! Ще ти върна меча.
Ваше височество, идва пясъчна буря.
Трябва да се върнем. Ще имаме проблеми след залез.
Добре, връщаме се. - Слушам.
Връщаме се в лагера.
Сигурно е там.
Да се разделим. - Добре.
Това си ти? - Да.
Фей Хонгън, намерих го.
Всичко наред ли е?
Не, не мога да го издърпам.
Може би… може би трябва да използваме барут за камъка.
Барут? - Да.
Мисля, че трябва да отидем във военния им лагер.
Добре, така ще разберем къде е хамбара. Да вървим.
Съжалявам, пийнахме добре. Ще я напълня пак утре.
Добре, няма проблем. - Вие двамата сте първа стража.
Ще ви сменя по-късно. - Добре.
Влез и го вземи, аз ще пазя.
Успя ли? Да вървим.
Майсторе, заповядай.
Майстор Ци.
Майсторе. - Това е Циу Дунлуо.
Това е заместника ми Джан. Познавате ли се?
Заместник съм на Докадо, Джан Чънбин.
Очаквахме те.
Насам. - Моля.
Кучи син!
Да вървим. - Чакай… бъди търпелива.
Следвай ме.
Ваше височество, майстор Ци пристигна.
Ваше височество.
Това е моят учител.
Хората го наричат "Божествения меч на Севера".
Името ти е добре познато в столицата. - Така ли?
Моят некадърен послушник
доста хвали Ваше височество.
Каза, че сте много талантлив. Затова дойдох да ви посетя.
Седнете.
Божественият меч на Севера
сигурно е виждал много битки.
Разчитам да хванеш младия император Лу
и да унищожиш Седемте меча от Небесната планина.
По пътя си чух много неща за Седемте меча.
Хората казват, че Чу Джаонан и Ян Юнчун са най-силни сред тях.
Сигурно са разбрали, че са допуснали грешка,
присъединявайки се към Червените копия.
Затова са се разкаяли
и са се върнали в Небесната планина.
Това е добре.
А какво е твоето мнение?
Нямам такова.
Мисля, че Седемте меча
ще бъдат заловени рано или късно.
Няма нужда да ме молите да се бия с тях.
Ако слязат от Небесната планина,
мога да взема неколцина души и да унищожа дома им.
И всичко ще се реши.
Похвално ще бъде, ако се заемеш,
но аз съм се сблъсквал със способностите на Седемте меча.
Наистина са добри бойци, но не зная, ако майстор Ци…
Чух, че Ваше височество е добър стрелец.
Защо не стреляте по мен? Как мислите?
Добре, дайте стрели!
Хайде.
Майстор Ци, наистина си велик.
Подслушват ни.
Знаеш ли къде са?
За тях ли говорите?
Вдигнете тревога! Намерете ги!
Майстор Ци… защо не направи нещо?
Тези нищожества не ме интересуват.
Но дори и една мишка може да унищожи хамбар.
Ваше височество, кога ще ми изплатите обещаната сума?
Не е късно за действие, но докато не ми платите…
ще трябва да сте търпелив.
Добре, няма да бързам.
Вече ги няма. Да вървим! - Добре.
Не убивай безразсъдно!
Какво чакаш?
Дъще! - Татко.
Дъще, дъще…
Какво ти се е случило?
Видя ли лицата на убийците?
Генерал Налан, тя току-що се събуди, нека си почине.
Прав сте.
Ще кажа на Пролет да приготви чай.
Благодаря ти, татко.
Ще ти помогна.
Благодаря, Ваше височество.
Ваше височество,
не ви ли харесва? - Харесва ми.
Ти ли го нарисува?
Какво мислите за рисунките ми?
Зная, че не съм добра…
Не, не, добри са.
Много специални. - Не са добри.
Не е нужно да лъжете.
Не се грижа добре за теб.
Не съм ти осигурил цветове. Затова рисуваш само в черно и бяло.
Винаги съм рисувала така.
Ваше височество, баща ми каза,
че правителството го праща да се бие с бунтовниците
и трябва да построи склад за припаси тук.
Можете ли да ми кажете колко време ще отнеме?
Не мисля, че мога да дам отговор.
Бунтовниците са силни и много хитри.
Посмяха да се промъкнат в лагера през нощта.
Това е доказателство за смелостта им.
Значи няма да се приберем скоро?
Носталгията по дома…
Не се тревожи. Скоро ще довършим мисията.
Тогава ще се върнем вкъщи заедно.
Зная.
Времето минава бавно, когато има война.
Не е нужно да се тревожите. Просто попитах.
Късно е,
трябва да си починете.
Добре.
Колко хора имаше там? - Само двама.
Могат да се осланят един на друг,
но няма да постигнат кой знае какво.
Ваше височество, те са много изкусни.
Много умели, казваш.
Може би е Фей Хонгън? - Вероятно да.
Имали са мъжество да дойдат през нощта.
Сигурно бързо са се оправили.
Не можем да отлагаме повече. Трябва да спрем Орлите на пустинята.
Да.
Ваше височество, разбрах, че са влизали в склада с барут.
Колко липсва? - Около 5 шашки.
Толкова малко?
Никой не си рискува живота за 5 шашки динамит.
Ваше височество.
Майстор Ци.
Ваше височество не се чувства добре.
Не бива да ви е грижа за тези двама крадци.
Майсторе. - Тихо.
Неучтив си.
На колко си години, опознал си толкова хора,
а още ме прекъсваш като говоря.
Ще те пребия, ако не се държиш прилично.
Да, майстор Ци.
Строгият учител има добри ученици.
Няма да те притеснявам повече.
Моля, задръжте, Ваше височество.
Ваше височество, не се гневете. Иначе те печелят.
Майстор Ци, изглежда не ме познаваш.
Никога не бих се разгневил толкова лесно.
Аз имам търпение.
Мога ли да попитам какво отмъкнаха крадците?
5 шашки динамит. - Динамит?
Е, ще си вървя.
Добре, сега ще го запаля. Опасно е, стой надалеч.
Дай ми огнивото!
Аз изпуснах меча. Казах, че ще ти го върна без драскотина.
Юнчун, няма да ти дължа нищо, след като ти върна меча.
Казах ти вече, с теб сме приятели. Нищо не ми дължиш.
Какво ще правиш после? - Моля?
Какво ще правиш след това?
Ще подпаля военния лагер.
А после?
После… се връщам в Небесната планина.
Не е нужно да палиш лагера. Това е наша работа. Сами ще се справим.
Какви ги говориш?
Не те засяга. Не го прави заради нас. Не знаеш нищо за Айардзян.
Опита се да го спасиш, защото пи с него. Каза ни за войниците.
Но защо ми даде синята панделка? - Какво имаш предвид?
Според традицията ни, ще се омъжиш за тази, на която я дадеш.
Наистина ли? Не го знаех.
Защо не си използваш главата, преди да вършиш каквото и да било?
Стой тук, още не сме свършили! - Какво още?
Не ми харесва тона ти.
Никъде няма да вървиш.
Какво искаш от мен?
Обичаш ме, признай си!
Не съм казвал подобно нещо. Не съм!
Не си го казвал. Знаеш ли как се усмихваш?
Усмивката ти е на влюбен.
Значи ме обичаш. - Чакай, чакай, чакай…
Не съм свършил.
Вече се усмихна, това значи, че ме обичаш.
Означава, че те харесвам, не че те обичам.
Това е любов… едно и също е!
Различно е!
Много сте очарователни и двамата.
Юнчун, вместо да се върнеш на Небесната планина,
си дошъл да говориш за любов.
Сега учителят ми ще те прати на оня свят!
Давай!
До огъня е по-топло. Защо не влезеш вътре?
Ако ще седиш там, по-добре си върви.
Защо се върна? - Студено е.
Усети ли студа? - Аха.
Изпий това. - Не ми е студено.
Какви ги говориш?
Защо не си признаеш, че те е страх от нов кошмар?
Ако учителката ми знаеше,
че вместо да се бия с някой от Небесната планина,
съм пила с него…
Определено щеше да ме сложи под ножа.
Говориш за учителката си, но коя е тя наистина?
Старият монах никога ли не е говорил за нея?
Моят учител? - Да, дъртия монах.
Никой не обича да подиграват учителя му.
Щеше ли да се радваш, ако не почитах учителката ти?
Учителят не е споменавал да е оскърбил някого.
Сигурно се чувства виновен.
Може би е недоразумение. - Защо го казваш?
И идея си нямаш.
Така е.
Учителят ми спомена за една жена.
Каза, че бил неин длъжник.
Обаче тази жена никога не му дала шанс да й се отплати.
Оттогава всяка зима той остава на Небесната планина…
и чака да разцъфне снежния лотус.
Не зная дали това има нещо общо с твоята учителка.
И снежният лотус разцъфна ли? - Още не.
Старият монах… учителят ти, още ли чака?
Всяка година, дори сега.
Косата на учителката ми беше бяла.
Мразеше Тъмна жар заради студа в сърцето му.
Косата й побеля изведнъж.
Сигурно е недоразумение.
Защо учителят ми не я е последвал?
Защото тя нямаше да му позволи.
Юнчун, не бива да позволяваме между нас да се появят недоразумения,
без да се опитаме да си ги изясним.
Да, не бива.
Ако имам нещо да ти кажа, ще го сторя.
Ти също ще го направиш, нали?
Изглежда снежният лотос разцъфна.
И аз го виждам.
Събудих ли те?
Съмна се. Трябва да вървим.
Гладен ли си? - Какво?
Искаш ли нещо за ядене? - Не съм гладен.
Когато тренирахме с мечовете си в Небесната планина,
учителят ни даваше само да пием, не да ядем.
Свикнал съм.
Монахът ви е измъчвал. Да вървим.
Да поседнем за малко.
Небесната планина ни говори.
Какво каза?
Това е мястото, където Айардзян ми призна любовта си.
Реката беше пресъхнала.
Вчерашната пясъчна буря трябва да е била силна.
Съборила е дървените бентове.
Затова има вода.
Трябва да побързаме.
Добре ли си?
Ти си първият ученик на Тъмна жар.
Нищо чудно, че имаш най-добрия меч.
Така е. Драконовият меч е най-силният на света.
Опасявам се, че вие двамата ще умрете тук
и мечовете ви ще станат мои.
Вземи ги… ако мислиш, че можеш!
Превод: mrnkaloto Редакция: Крал и mrnkaloto